Николай Лилиев
Смири, душа, размирната си скръб…

chitanka.info

СМИРИ, душа, размирната си скръб

и повери на есента безбрежна

въздишките на твойта песен нежна,

утехата на твоя спомен скъп!

Градът е глух за нашите мечти,

градът не ще приеме любовта ни

и нейний странен кораб ще потъне,

преди едно сърце да освети.

Чуй, спуща се по своя друм нощта;

сред мрака на заспалите простори

тя звездната си книга ще разтвори

от теменужний праг на вечността.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.